DUBAI 4 IULIE 2003
Consulatul Statelor Unite ale Americii.
Aveai de gând să mă lași să aștept.
Poftim?
- Mi-ai părut singură, acolo. - Unde?
Lângă pavilion. Mâncai ceva ușor cu o salată de cartofi.
Scuză-mă, ar trebui să ne cunoaștem?
Fără îndoială.
Încă nu ne-am prezentat, dar așa ar trebui.
Ray. Ray Koval.
- Teresa Corrado. - Încântat să te cunosc.
- Bine. - Și... Zi a Independenței fericită!
Și ție.
Uite, îmi pare rău, nu știu dacă e din cauza protezei de la genunchi,
dar sunt puțin surprins.
Aveam senzația că ne măsurăm din priviri de departe.
Nu. Îmi pare rău.
Cu siguranță ai băut prea mult.
Nu, dacă era așa, deja ți-aș fi făcut avansuri.
Mă simt ușurată.
Ți-am zis deja că ești de o frumusețe răpitoare?
Că e aiurea să fii aici singură?
În regulă.
Asta e replica ta de agățat obișnuită?
Nu. Adică da, mi se întâmplă să zic astfel de lucruri,
dar de data asta e diferit.
Ce este atât de diferit?
Nu știu.
Cred că asta încerc să descopăr.
~ DUPLICITY ~
Traducerea și adaptarea: Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro
CINCI ANI MAI TÂRZIU
E clar, nu? Sunt foarte serios.
În spatele meu.
A fost în coada noastră de pe strada 6.
Dacă e un joc ca să atrageți atenția
nu vă prea iese.
Nu e un joc. E adevărat.
Te-am prevenit că este spionaj în toată regulă
în stilul rușilor, spionaj de stradă.
La ce distanță în urmă?
Aș zice... cam trei metri.
Ne filează din centrul orașului.
Îl cunoști?
Eu l-am mai văzut. Sigur e de la Burkett & Randle.
Nu știu ce să-ți spun. Ei iau săpunul și spuma de ras foarte în serios.
Să îi tai din elan, să văd ce face?
Cum vrei tu.
Cum e îmbrăcat?
Cu un pulover pe gât și un sacou gri.
Bine lucrat.
A mers. Excelent.
Înseamnă că nu lucrează singur
așa că dacă vrem să îl surprindem să încercam după colț.
Vrei să îl încolțim acum sau să îl mai urmărim?
Nu sunt încă sigur că te cred.
Termină. Ori îl încolțim ori îl mai urmărim.
Poate încerci să afli dacă îmi merit salariul.
Mai taci.
Îl încolțim.
Rahat!
Nu te uiți pe unde mergi?
Aici suntem la New York.
Aici ținem ochii deschiși.
Da.
Expresul 7437 va intra în gară în trei minute.
Atenție la sosirea trenurilor.
Anunțăm sosirea trenului 3120 către Burminghton.
Sosirea prevăzută la ora 11:47.
Plecarea trenului 6212, destinația...
Atențiune la deschiderea ușilor.
Bună. Ești acolo?
Ce faci?
O problemă.
Credeam că ești pe poziții.
Chiar sunt.
De fapt, eram.
Mai avem doar un minut.
- Suntem furați. - Ce tot spui?
- E prea periculos să așteptăm. - Nu.
Nici nu intră în discuție.
Suntem fripți. Renunțăm.
Ascultă, știu foarte bine ce este.
Echipă nouă, operațiune mare, vrei să faci impresie...
Alo? Ray?
Îți amintești de mine?
Poftim? Da, desigur...
Îți amintești de mine?
Da...
Te-am prins.
Îmi pare rău, nu știu...
- Ce anume? - Nu știu de unde să te iau...
- Bine jucat. - Ce tot spui?
Puțină curtoazie profesională ar ușura mult lucrurile.
De unde te cunosc?
De unde mă cunoști?
Ia te uită!
Aproape m-ai păcălit! Recunosc, ești foarte tare!
Mulți timp mi-am imaginat cum va fi când te voi găsi.
Unde am fi, ce ți-aș fi spus, ce mi-ai fi spus...
Dar nu m-aș fi gândit niciodată că...
Îmi pare rău, te asigur.
Chiar așa vrei să joci?
E clar că mă confunzi cu altcineva.
Nu știu. E adevărat că am dificultăți în a reține numele,
însă la chipuri mă pricep mai bine, mi-aș da nota 9, 9 minus,
sunt bun, dar chestia la care excelez cu adevărat
sunt persoanele cu care m-am culcat.
Ăsta e un domeniu în care am fost mereu imbatabil.
Ascultă, să fim serioși, chiar nu știu drept cine mă iei.
M-ai sedus, mi-ai tras-o, m-ai drogat apoi mi-ai răscolit camera de hotel.
Dacă vrei să știi, ultimul lucru de care îmi amintesc până să-mi pierd cunoștința
este cât de mult mă atrăgeai.
Bine.
Pari sănătos, de asta încă nu urlu din toate puterile.
Nu-mi vine să cred cum reacționezi.
În regulă.
E o glumă, nu?
Poți să-mi spui!
Ai idee în ce rahat ai reușit să mă bagi?
E vreo cameră ascunsă pe undeva?
După ce m-am trezit m-am întors la Consulat.
Nici nu-ți imaginezi prin ce am trecut ca să fac rost de lista de invitați.
24 de ore am încercat să aflu dacă lucrezi pentru Mossad,
pentru sirieni sau pentru ruși.
Și care e răspunsul?
Încă mai lucrezi pentru CIA?
Bine. Cred că ajunge.
Consulatul SUA în Dubai, noi doi, 4 iulie 2003.
Mă iei drept altcineva, dementule.
Margarita în culori naționale?
Nu te apropia de mine!
Eu purtam proteză la genunchi și tu un inel la degetul de la picior.
Atunci ne vedeam întâia oară.
Dacă mă urmărești în continuare, voi țipa.
Mi-am luat concediu ca să te găsesc.
Cinci ani, și de fiecare dată când treceam printr-o evaluare...
Este ultima oară când te avertizez.
Mă așteptam să-mi arunce cineva poza ta și să spună:
"Bună, Ray, ce ai să ne spui despre Dubai"?
- Asta e hărțuire! - Atunci cine ești?
Tu ești.
Ești...
agentul de legătură.
Și tu, contactul meu.
Se pare că te așteptai la niște scuze.
Nu te simți obligată.
Ăsta era jobul, ești băiat mare, știai ce faci.
Văd că te-a deranjat tare mult.
Un agent MI-5 care se ocupă de dosare secrete
aduce o necunoscută în camera lui de hotel
și ca din întâmplare are cu el mapa nesecurizată
cu codurile apărării aeriene egiptene.
Și ți-am cerut eu să te culci cu mine?
Aveam nevoie de coduri, avem interesul să rezolv repede. Punct.
Ce porcărie!
Cum ai pus mâna pe misiunea asta?
Cine te-a angajat în proiectul ăsta?
- Nu pot să cred. - De unde ai jobul ăsta?
Am o mică veste pentru tine.
Când am plecat din MI-5 erau 20 de companii care-mi căutam serviciile.
Ai ales prost, dar cred că ești obișnuit cu asta.
Am întâlnire în 10 minute.
Unde e pachetul? Dă-mi-l.
Nu lucrez cu tine.
De ce?
Poți fi agentul meu de legătură? Ești sigur?
Asta îți depășește de departe competentele.
Mă depășește? Am lucrat în Yemen,
în Atena, în Cairo, am fost promovat peste tot și decorat, ce chestie!
Spune-i lui Duke să trimită pe altcineva.
Ascultă, sunt sigur că știi să-ți alegi foarte bine pantofii,
dar am 12 ani de serviciu.
Și de când lucrezi pentru Equikrom?
- De suficient timp. - De cât timp?
De trei săptămâni.
Săptămâni întregi?
Până la 21 de zile?
Pentru că eu de 14 luni sunt sub acoperire la Burkett & Randle.
Sunt directorul adjunct de la Contraspionaj.
Sunt infiltrată adânc. Așa că voi fi clară.
Eu sunt cartea importantă. Tu ești doar valetul.
Și tot ce îți voi da este un simplu mesaj.
Spune-i lui Duke că nu doresc să te mai văd vreodată, bine?
Mă ocup de agenții de teren pentru a-mi câștiga existența.
Chestia asta nu se poate face decât în două feluri.
Ori le aduci flori, ori îi spânzuri de călcâie la fereastră.
Cum tu ești obișnuită să stai cu picioarele în sus, nu-ți dai seama,
dar ești cu capul în jos, surioară.
Te domin.
- Ai zece secunde să iei mâna. - Dacă nu, nu mai suntem prieteni?
Îmi place munca asta.
Îmi place salariul, programul, deci cred că voi rămâne
iar tu îți vei băga mințile în cap
pentru că dacă te mai aud spunând că nu vrei să lucrezi cu mine,
că ne-am mai întâlnit
sau că tu crezi că altcineva s-ar descurca mai bine,
dacă sunt înlocuit din oricare motiv,
îi sun imediat pe tâmpiții de la Burkett & Randle
și le spun că au un spion de la Equikrom în inima serviciului lor de securitate.
Ar fi păcat ca ultimele 14 luni să se ducă pe apa sâmbetei, nu?
Deci unde e pachetul meu?
Spune-i lui Duke că este cel pe care îl aștepta.
Dacă o dai în bară o să-ți distrug viața.
Credeam că ai făcut-o deja.
Mai ai timp să îți ceri scuze dacă vrei.
Bine. Mulțumesc.
Ce anume a zis?
Care au fost cuvintele ei exacte?
A zis: "Spune-i lui Duke că este cel pe care îl aștepta", atât.
- Vrei să o faci tu? - Te rog.
Ușurel.
Iată. Drept. Ușurel.
- Pot? - Da, te rog.
Doar...
Să nu se rupă... Ușurel.
Ascultă, Duke, calmează-te.
Fă-te util și afișează amprentele lui Tully.
Ia te uită...
Deci ăsta e? Potul cel mare?
Vin imediat.
Da.
Haide. Voi securiza...
- Ce mai faci? - Bine.
PUNEȚI DEGETUL PE SCANNER
ACCES AUTORIZAT RIDICAȚI PERMISUL PENTRU O ZI
Houston, făcut la finalul săptămânii trecute.
Cine sunt?
Sunt cercetători în laboratorul de parfumuri de acolo.
Nu vând Ecstasy.
Urmăriți asta.
Coordonatorul de marketing pe Coasta de Vest
al Diviziei Ceară pentru Parchet.
S-a întors din pauza de masă luni la ora 13:00
și și-a depus demisia.
Era un gest neașteptat?
Absolut. Are trei copii în școli private,
tocmai și-a reipotecat casa
iar soția lui suferă de inimă.
Fă rost de bilanțurile lui financiare,
telefoanele, email-ul și pronosticurile medicilor în privința soției sale.
Vice-președinte, Instrumentar Medical Dispozabil.
A sunat duminică,
și-a pierdut laptop-ul în aeroportul din Denver.
De ce mi se pare cunoscut?
Avea o servietă cu previziuni de vânzări furată anul trecut.
Ăsta e tipul care și-a cumpărat un iaht?
Același.
Trimite o echipă de supraveghere din seara asta.
I-am trimis de dimineață.
Suntem într-o întâlnire.
Acum?
Toată lumea?
Nu, dar... Au zis de ce?
Era domnul Tully.
Vrea să-i vadă pe toți cei de la acest etaj, în cinci minute.
Dick, ai un onorariu tare piperat în ultima vreme.
Știu, dar...
La ora 15:00 are loc o prezentare de marketing pentru șamponul antimătreață.
Anulează.
Dar toată lumea e deja prezentă.
Amână prezentarea pe mâine.
Grupul sosit direct din Germania la 15:47...
Amână.
Avem o conferință importantă despre pernele de lux la 16:15.
Înregistreaz-o.
Am primit statisticile despre noua imagine a decongestionantului nazal...
Anulează.
Și pasta de dinți.
Și cina cu cei de la ceara pentru parchet.
Anulează tot.
Să vedem cum arăt.
Arăți bine.
Ar trebui să mai fie o mașină.
Da, am schimbat planurile. Voi merge cu ei.
Haideți cu toții, mergem.
Și fiți convingători, domnilor!
Hai, hai, hai, să mergem!
Coboară!
Conduc eu.
Nu e deloc rău.
Nici nu reușesc să le disting.
- Care e cea nouă? - Asta.
Cu asta sunt șaisprezece.
Se potrivește.
Boris, grafia?
Potrivire de 100%. E a lui Howard Tully.
Perfect.
- Bel Air, venim. - Atenție.
Duke, sunt închis pe dinafară.
Iarăși.
Da, în același loc.
Normal că sunt eu. Cine altcineva putea avea numărul ăsta?
Bine. Ascultă, la cât mă costă asta, ai putea...
găsi un cod mai ușor de amintit?
Domnule!
Ce e asta?
De ce ne aflăm aici?
Ne aflăm astăzi aici pentru că regulile jocului s-au schimbat.
Ne aflăm aici pentru că pânza eticii a fost atât de deșirată...
încât în curând se va mai ține într-un sigur fir de ață.
Ne-am reunit pentru că, din păcate,
nu mai este suficient să avem cele mai bune idei.
Nici chiar cele mai bune procedeuri.
Sau, și mai mult, cea mai bună difuzare a produselor voastre.
Ne aflăm astăzi aici pentru că ne regăsim într-o lume
în care duplicitatea și furtul au înlocuit inovația și perseverența...
E incredibil. Asta din partea unui tip
care a cumpărat o groapă de gunoi ca să ne poată răscoli prin deșeuri.
Cred că istoria afacerilor de succes
se poate reduce la o serie de momente decisive.
Există momente în istoria oricărui lucru
când amplasarea unei singure...
...Amplasarea unei singure molecule
poate face diferența între triumf și catastrofă.
Cine naiba scrie așa ceva?
Cine se crede cu prostiile astea pretențioase?
Această cameră în care ne aflăm, acest întreg program,
au fost create în vederea unui astfel de moment.
Voi, toți cei prezenți, sunteți printre cei mai buni din domeniul vostru.
De asta v-am ales.
Ați fost plătiți și tratați în consecință.
Și nu ați fost niciodată supuși unui test
care să îl egaleze pe cel pe care vi-l voi anunța.
Burkett & Randle va scoate pe piață un produs nou
în viitorul apropiat.
Și deși nu vă pot încă dezvălui natura acestui produs,
permiteți-mi să vă spun că simplul anunț al dezvoltării sale
ne va amplasa imediat în vârful pieței globale.
Nu mai este nevoie să vă explic
de ce anvergura, detaliile și însăși existența acestui proiect
trebuie să fie protejate cu mare strictețe.
Mă aștept să dați tot ce aveți mai bun în zilele care urmează.
Și vă promit că dacă ne păstrăm concentrarea și vigilența
vom putea, fiecare dintre noi...
să prosperăm.
Vreau să știu ce a descoperit.
Dick. Dick!
Nu te cufunda în negativism, bine?
Dick!
Trebuie să gândim pozitiv.
Privește în jur!
Cum crezi că am ajuns aici?
Când ai venit să mă cauți, la prima noastră conversație...
pentru asta am întemeiat această unitate.
- Știu ce face... - Dick!
Dick!
Privește-mă.
Avem o echipă beton.
Da! Suntem super-pregătiți! Suntem pregătiți cu toții să intervenim,
la o singură vorbă eliberăm bestia din lanțuri, Dick,
și vom sfâșia chestia asta în bucăți!
Își pregătește lovitura de grație.
Nu. Greșit. Asta este, dimpotrivă, șansa noastră.
Șansă? Chiar crezi asta?
Convenția acționarilor are loc în șase zile!
El nu se gândește la asta.
Ți-ai ieșit din minți?
Doar la asta se gândește!
Și, crede-mă, dacă are un cuțit în mană
atunci îl va folosi
pentru că eu exact așa aș face!
Aș aștepta să fie în toiul ovațiilor publice,
aș aștepta să fie atât de cufundat în valurile de adorație
încât să nu audă sunetul bijuteriilor lui de familie căzând la pământ!
Dumnezeule, mă va zdrobi!
Spune-le oamenilor tăi să nu-și facă planuri de vacanță.
Vor dori să știe de ce.
Atunci și-au ales prost slujbele.
Cum să formulam o strategie dacă nu știm ce apărăm?
Ascultă, nu știu.
Să presupunem că apărăm totul.
Serverul de la B& R muncește ca o bestie nesătulă.
De zece luni tatonăm terenul.
Îl puricăm pe toate părțile.
Nu am ajuns nicăieri.
Criptarea și sensibilitatea lor la scanare
sunt echivalente tactic cu cele de la Pentagon.
Dar vestea bună...
este că B & R au cumpărat luna trecută 200 de fotocopiatoare.
I-am făcut o mică vizită fabricantului
și i-am adus câteva modificări unuia înainte de livrare.
Îi spunem "Fantoma".
Nu e rapid. Nu e ușor de folosit.
Dar acest dispozitiv ne permite să interceptăm semnalele
fără să lăsăm niciun reziduu electronic în urmă.
Priviți.
Chiar acum piratăm un fotocopiator de la Resursele Umane.
Încă e fragmentar, dar deja avem acces la douăsprezece unități.
Unitatea de Cercetare și Dezvoltare de la B & R
nu a mai scos pe piață niciun produs important din 1997.
În pofida acestui lucru, supravegherea ei a fost considerată prioritară.
Pentru început analizăm numărul și traficul mașinilor
care se află în parcare.
Apoi urmărim portofoliile de acțiunile și ipotecile tuturor angajaților.
În final, monitorizăm numărul de achiziții pe internet
și căutările pe siturile porno din interiorul laboratoarelor.
Acțiunile sunt în scădere, pornografia e în creștere
și sunt suficiente locuri de parcare.
Asta înseamnă că nu se întâmplă nimic.
Suntem siguri că indiferent de natura acestui nou produs,
vine din exteriorul companiei.
În clipa în care ședința se va încheia,
vom revizui toate achizițiile B & R din ultimele 18 luni.
Clădirea B & R are o securitate foarte avansată.
E cam la fel ca în cazul computerelor.
Tot dăm târcoale imobilului,
dar nu reușim să pătrundem în el.
Apoi am făcut o descoperire importantă.
Departamentul de Deplasări nu este în interiorul clădirii,
ci la patru străzi distanță.
Iar această clădire este foarte diferită.
Foarte simplă. Foarte ușor de penetrat.
Este o mină de aur.
Se ocupă de toată deplasările B & R,
avioanele private, mașinile, ambarcațiunile, hotelurile, casele,
totul trece pe la ei.
Băieții au idei excelente pentru a ajunge în interior.
Foarte simplă. Foarte ușor de penetrat.
ROMA CU DOI ANI ÎN URMĂ
Îți jur, așa era de mare.
Glumești mereu, nu?
Vrei să-mi traduci?
Întotdeauna spui glume?
Dar eu vorbeam serios!
Scuză-mă.
S-a întâmplat ceva?
Bună! Îți amintești de mine?
- Da... - Te-am prins.
- Îmi pare rău, nu știu... - Ce?
- Nu știu de unde să te iau. - Nu te obosi.
Poftim?
Puțină curtoazie profesională ar ușura mult lucrurile, ți-o garantez.
De unde te cunosc?
De unde mă cunoști? Nu-mi vine să cred!
Mult timp mi-am imaginat cum va fi când te voi găsi.
Unde am fi, ce ți-aș fi spus, ce mi-ai fi spus...
Dar nu m-aș fi gândit niciodată că...
- Îmi pare rău... - Chiar așa vrei să joci?
Ascultă, e clar că mă confunzi cu altcineva...
Nu știu. E adevărat că am dificultăți în a reține numele,
însă la chipuri mă pricep mai bine, mi-aș da nota 9, 9 minus,
sunt bun, dar chestia la care excelez cu adevărat
sunt persoanele cu care mă culc.
Asta e un domeniu în care am fost mereu imbatabil.
Ascultă, să fim serioși, chiar nu știu drept cine mă iei.
M-ai sedus, mi-ai tras-o, m-ai drogat apoi mi-ai răscolit camera de hotel.
Dacă vrei să știi, ultimul lucru de care-mi amintesc
până să-mi pierd cunoștința
este cât de mult mă atrăgeai.
Îmi pare rău.
- Îmi pare rău... - Ți se pare amuzant?
Nu, deloc. Îmi pare rău doar că...
Eu, să te seduc? Pe tine?
Deci recunoști.
Eu, eu... Ascultă, eu...
Nu, nu cred...
Poți zice ce vrei, dar nu ai dreptul să râzi, asta e inacceptabil.
Ai dreptate, nu este amuzant.
Absolut. Așa este și n-are legătură cu tine, nu e vina ta.
Așteaptă!
Emoțiile... E un râs pe fond nervos, e clar.
Și genunchiul tău chiar s-a vindecat, nu?
Da, cu proteza aia pe care o purtai păreai să suferi tare mult.
Da, frumos din partea ta.
Ai idee în ce rahat m-ai băgat?
Îmi pot imagina.
Și asta e tot ce ai de zis?
Și... îmi pare rău.
Da, se vede.
Nu, râsul ăsta, chiar nu știu, cred...
că este pe fond nervos din cauza sentimentului de vinovăție
și a regretelor.
Remușcări.
Pe lângă toate astea, îmi închipui că ai aflat
că lucram pentru CIA, așa că... era doar o misiune.
Ce nasol.
Și amândoi lucram sub presiune.
Asta nu mă satisface cu nimic.
Ce vrei, până la urmă?
Ca să te răzbuni.
NU DERANJAȚI
De trei zile tot încerc, dar nu răspunde nimeni.
Bine. De-acum mă ocup eu de John și de Yoko. Du-te.
Bună.
Ce este?
Factura.
E grav?
Am fost răi.
Chiar așa de grav?
Foarte răi... Foarte, foarte răi.
Noi doi suntem buni împreună.
A meritat?
Da.
Și-ncă cum...
- Dumnezeule! - Ce?
Este... ora 12:00.
Este 12:15. Ce s-a întâmplat?
Cerusem să fiu trezită!
Nu se poate.
Pică tare prost. Nu trebuia să pățesc asta tocmai azi.
E un coșmar, nu-mi vine să cred!
Aveam un zbor la ora 10:30.
Acum trebuia să aterizez la Geneva, îți dai seama?
Probabil mi-ai zis și nu îți amintești.
Nu, nu aveam cum. Era secret.
Eu trebuia să fiu în Cairo de acum două zile.
Tu mi-ai zis de Londra.
Ideea este că eu nu m-am dus.
Și nu a sunat nimeni de dimineață?
Erai aici.
Eu dorm adânc.
Ce vrei să spui? Că am răspuns și că nu ți-am zis?
Și când ai cerut să fii trezită?
Noaptea trecută.
- Și eu unde eram? - În baie.
Eram împreună acolo, nu?
Când m-am dus după gheață.
În timp ce eu te așteptam?
Nu pot să cred că nu au sunat!
Adică te-ai furișat ca să ceri să fii trezită?
Ăsta e un hotel de cinci stele! Cum e posibil așa ceva?
Bravo! Bine ai sosit în Italia!
Ascultă, ți-am zis că era secret.
Nu credeam că mai e cazul să îți explic ce înseamnă asta.
Asta întrece ce s-a întâmplat în Dubai.
Ce?
Da, măcar de data asta sunt treaz.
Uite. Vezi? Uite.
De cauți cumva codurile Apărării Aeriene a Egiptului
le-am ascuns în șosete.
Știam eu. Nu vei trece niciodată peste asta.
Nu știu. E strict secret.
Ce crezi? Că te duc de nas?
Ar fi de neconceput!
Ți s-a părut că m-am purtat ca în misiune?
Toate astea... Trei zile... Care ar fi obiectivul? Iritațiile?
Cine știe? Poate voiai să mă împiedici să mă duc în Cairo.
Doamne, ce patetic...
Pentru că exact asta îmi ziceam și eu.
Poate mă păcălește, a sunat ca să nu fiu trezită
ca să se răzbune pentru ce i-am făcut în Dubai.
Apoi mi-am zis că e groaznic să gândesc astfel de lucruri.
Dar mi-am dat seama că amândoi gândim la fel.
Și mă întreb dacă nu cumva tocmai asta face să merite totul?
Nu-i așa?
Că știu că gândești exact ca mine?
Așa că mă întreb...
oare gândim amândoi așa din pricina ocupației noastre
sau avem ocupația asta tocmai pentru că gândim așa?
Toată lumea gândește în felul ăsta, dar nimeni nu o spune.
Civilii nu gândesc așa.
Prostii. Nimeni nu are încredere. Noi măcar o recunoaștem.
Bine. Atunci recunoaște.
Eu? Cred că tu ar trebui să începi.
De ce? Ce am eu de ascuns?
Nu a fost un accident, nu-i așa?
Faptul că te afli aici. Întâlnirea noastră.
Haide, Claire, mă căutai, nu-i așa?
- Ți-ar face plăcere. - Am dreptate, nu?
De parcă tu nu mă căutai.
Dar de ce? Doar pentru asta?
- Nu ajunge? - Nu și pentru tine.
Dormim cum ne așternem, Claire.
Te imaginezi ducând o astfel de viață?
Plăcerea pe care am putea-o simți?
Nu avem și așa destule pe cap?
Dacă am avea mijloacele necesare.
Continuă.
De câți bani crezi că am avea nevoie?
- De vreo 20 de milioane? - Eu mă gândeam la 40.
Și cum putem face rost de 40 de milioane de dolari?
Lucrând în sectorul privat. Fiind isteți.
Și norocoși.
În ce sens să fim isteți?
Suficient de deștepți încât să știm cum să ne alegem partenerul.
- Și ce înțelegi prin "sector privat"? - Corporațiile.
Și norocoși?
Să fim la locul potrivit când se întâmplă ceva.
Să fim acolo și să reacționăm primii.
- Ceva din interior. - Ceva important.
- Ceva bine gândit. - Dus până la capăt. Pe îndelete.
Cunoscând calea de ieșire înainte de a intra.
- Vrei să îți spun ce cred? - Îți place deja ideea.
Cred că ți-a fost dor de mine.
Cred că mi-ai anulat telefonul de trezire.
Atunci suntem chit.
Da, am înțeles.
Da, nu prea departe. La colțul străzii.
Nu, nu mișc de aici.
- S-a întors? - Da.
Deci asta este?
Va fi ușor, cum zici tu, bine?
E foarte bun. Totul depinde de el.
Are o reputație bună.
Știi că Garsik crede că cerul i se va prăbuși în cap în șase zile.
Dacă ai o idee mai bună, să mi-o spui imediat.
Dacă nu, du-te și vezi ce face.
- Dumnezeule! - Scuză-mă.
Nu se poate, îmi pare atât de rău!
Uite cum mă înghesui și mă port ca un porc...
- Ce porcărie! Ești... - E în regulă, nu-i nimic.
Ce comandasei înainte să ajung aici?
Un Appletini.
Chestia asta are un nume drăguț.
Este bun?
Da, e foarte bun.
Vrem două, te rugăm.
Vii sau pleci?
M-am trezit în Knoxville,
de fapt trebuia să dorm în Belgia,
și iată-mă în New York așteptând un Appletini.
Așadar cred că nu sunt prea sigur.
Tata era din Tennessee.
Glumești. De unde?
Din partea vestică a statului.
Unde anume?
Un orășel mic. Are chiar numele familiei noastre.
Doar nu vrei să mă pui să ghicesc, nu?
Bofferd.
- Nu se poate! - Ce?
- Asta e o glumă? - Nu, deloc.
Mă duceam la pescuit în Bofferd.
Eu m-am născut în Darnum. în vecinătate.
Asta e numele meu. Bofferd. Barbara Bofferd.
Uite, dacă nu mă crezi.
Director al Serviciului de Deplasări? La naiba!
Încântat să te cunosc, Barbara.
Eu sunt Jimmy Tiernay.
Nu arăți ca un "Jimmy".
De fapt, mă cheamă James.
Sau doctorul Tiernay, dar...
Scuză-mă puțin.
Da.
Ai făcut rost de ele?
Și nu ne poate ajuta nimeni?
Ce? Să stau la aeroport toată noaptea?
Nu. Știu că nu e vina ta. Bine.
Mulțumesc.
Ai probleme cu drumul?
Da. Sunt cardiolog pediatru.
Deschidem o clinică în Etiopia.
Echipa mea mă așteaptă acolo.
Trebuia să ajung la Bruxelles în seara asta apoi să plec către Nairobi,
dar mi-au încurcat biletul
și am găsit un zbor de dimineață dar nu mai pot cumpăra bilet
așa că va trebui să îmi petrec noaptea la aeroport
ca să mă asigur că pot găsi un loc în avion.
Și nu ți-au găsit decât un zbor câte Bruxelles de dimineață?
Dar eu cu asta mă ocup!
Nu trebuie să facem zgomot, bine?
Nu trage cu ochiul!
Vino.
Nu știu de ce fac asta.
Vreau să văd asta, o clipă.
Iată, asta este!
Ce e asta? Cea de dedesubt?
De ce nu avem trei monitoare?
Termină!
- Le iei la pachet? - De ce?
Nu ai primit mesajul meu?
Am ieșit. Nu știu.
Ai citit memoriul de luna trecută?
Care dintre ele?
Cel despre vulnerabilitatea Serviciului nostru de Deplasări?
Nu-mi amintesc.
Ne vedem sus.
- Ce este? Dă-mi o idee. - 10, 12 minute,
apoi am acces la tot.
Șase ani de rezervări de călătorie.
Zece minute.
E în ordine.
Bine lucrat, Ray.
Excepțional.
- Cine e tipul ăsta? - Nu știm exact.
Iisuse!
De asta sunt pe birou?
Crezi că este agentul de la Equikrom?
Trebuie să fie nou, nu avem niciun dosar despre el.
Credem că au pioni noi în activitate.
Cheam-o pe femeia asta.
Mă gândeam să vorbim cu ea în biroul agenției de voiaj.
Așa vedem dacă altcineva...
Nu, vreau să o văd aici.
Și în niciun caz nu vreau să îi spui.
- Nu, ziceam că... - Și Claire o va interoga.
Dar, Ned, eu am scris memoriul...
Nu. Vreau să vorbească cu o femeie.
Ipoteza a: Burkett & Randle au un produs nou.
Și nu l-au dezvoltat în interior.
Am extras toate societățile cumpărate de ei în decursul ultimelor 18 luni.
Au făcut 57 de achiziții.
Le-am eliminat pe toate cele cu produse cunoscute sau deja pe piață.
Și am terminat cu astea...
Am ajuns la 28 de societăți.
Nu le putem cerceta în amănunt, nu avem timp.
Mai degrabă ar trebui să căutăm lucrurile care ies din comun.
Ieri seară am făcut o cronologie
și am găsit o dată în martie
când B & R a cumpărat șapte companii în opt ore.
- Asta e ceva normal? - Nu.
Deci...
Ascund ceva.
Ce crezi că este acest lucru?
Cred că este Dunwoody, în Georgia.
Le-am pus rutele de călătorie
pe calendar.
Au fost incredibil de multe călătorii vara trecută
între New York și faimosul Dunwoody, în Georgia.
Howard Tully s-a dus personal de cel puțin șase ori
și nicio călătorie nu figura pe agenda lui oficială.
Deci...
După tine, ce este acolo?
Laboratoarele Pharmavale.
Cred că trebuie să aflăm repede toate datele.
Unde se duce?
Felul în care mi-a vorbit despre micuții orfani care suferă atât...
mi-a explicat că moartea le dă târcoale acestor micuți
pentru că inima lor este atât de slabă...
Știu, trebuia să fiu mai prudentă.
De obicei nu sunt chiar așa de credulă,
dar micuții aceia și inimioarele lor...
Și dintr-o dată am avut senzația că sunt specială,
că îi pot ajuta pe el și pe copilași.
Și recunosc, era arătos...
și așa de neîndemânatic...
și fermecător. Devenisem specială,
ca și cum doar eu aș fi existat pe fața pământului.
Tu nu ai trăit niciodată asta?
Evident, pentru tine e ceva obișnuit.
Probabil că ai pe cineva care te face tot timpul să te simți așa.
Fă ce vrei, nu-mi pasă. O să-ți spun ceva.
Mi-a plăcut la nebunie să fiu cu el!
A meritat! Cu vârf și îndesat!
Vreau să spun că sigur a meritat totul!
LONDRA CU 18 SĂPTĂMÂNI ÎN URMĂ
- Da? - Bună, eu sunt.
Ai venit așa de repede! Abia ce-am ajuns.
Am alergat.
- A mers bine? - Fără probleme.
Doamne, ce frumoasă ești!
Nu pot să cred că ai ajuns așa de repede.
Îți jur, două luni înseamnă prea mult pentru mine.
Ți-ai devansat întâlnirea? Ai ajuns mai devreme?
Totul a mers bine. Nu a fost complicat.
- Deci ai făcut-o? - Ce?
- Le-ai spus. - Desigur.
Și te-ai împăcat cu ideea?
Acum da.
Și...
Cum?
Adică...
Cum ai făcut?
Te-ai dus și le-ai spus: "Îmi dau demisia"?
Da.
Probabil au încercat să te facă să te răzgândești.
Nu chiar.
Doar nu se bucură că pleci.
Ce încerci să îmi spui?
Nu ai făcut-o, nu-i așa?
Stai așa.
Nu te puteau lăsa să pleci fără să spună nimic.
Și tu le-ai întors spatele? Ai plecat?
- Nu, nu, nu, stai o clipă. - Răspunde la întrebare.
- Ție ți-au cerut să rămâi? - Eviți întrebarea.
Asta e, nu? Ți-au cerut să rămâi.
Cunosc placa asta.
Ți-ai dat demisia sau nu?
"Neagă tot. Nu recunoaște nimic. Întoarce direcția acuzațiilor".
Dar asta ai tu de gând să faci!
Te-am întrebat cum a fost și te-ai eschivat imediat!
Tocmai am pus capăt unei cariere de 12 ani la MI-6.
Am semnat tone de formulare de confidențialitate,
am făcut un test poligraf,
apoi mi-am predat legitimația
și am părăsit singura slujbă pe care am avut-o vreodată.
Iar acum am senzația ciudată
că te-ai răzgândit, că îți păstrezi slujba și că mă lași cu ochii în soare.
M-au implorat să rămân.
Și nu m-ai putut suna de dimineață ca să mă anunți?
Era prea riscant.
Incredibil.
M-am lăsat dusă de val.
Nu pot să cred.
Sper că ți-ai păstrat pașapoartele.
Nu pot să mă întorc. Ce mă fac?
Trebuie să înapoiezi câteva ca să pari serios...
Nu mai am niciun as în mânecă.
Ne vor trebui pașapoarte credibile.
Ce? Despre ce vorbești?
Am furat. Tot ce mi-a picat pe mână.
După ce m-au implorat.
Ești o mare ticăloasă...
Recunoaște că nici tu nu ai încredere în mine.
PARCUL INDUSTRIAL DUNWOODY
Suprafața totală, dacă vă interesează ambele clădiri,
pentru că amândouă sunt disponibile acum,
e de circa 2.000 de metri pătrați.
Ventilația este zonată
și există sisteme de filtrare distincte
pentru laborator, birouri, depozite și zona de încărcare.
Este foarte curat.
Da. Ultimii chiriași au lăsat totul în stare impecabilă.
Curat ca lacrima.
Ce fel de afaceri făceau?
Pharmavale? Nu știu.
Un fel de biotehnologie, cred.
Au închiriat spațiul, și-au adus echipamentele
și au scăpat singuri de propriile deșeuri.
Cronin Partiz.
Ronnie Partiz. Doctorul Ronald Partiz.
Poza e făcută în urmă cu zece ani, în Albany.
Tocmai absolvea liceul.
Avea 15 ani în această poză.
E un puști inteligent.
A ajuns bursier la universitatea Cornell.
A descoperit repede biochimia
și doi ani mai târziu s-a apucat de medicină.
La 18 ani, deja făcea cercetare alături de somități,
evaluările lui erau foarte bune.
În 1999 publica un articol în revista "American Dermatologist".
Despre ce?
Ceva legat de un soi de ciupercă.
- Ce fel de ciupercă? - Nu are importanță.
Totul are importanță.
A plagiat articolul.
L-a furat. A fost prins imediat.
Așa că a fost exmatriculat de la Cornell.
S-a instalat în garajul părinților săi
și a început să lucreze la un fel de cremă de față,
ceva numit "Spring Skin",
și a încercat să o distribuie în magazinele cu produse naturiste din zonă.
Sigur era vorba despre o cremă, sau despre o loțiune?
Pentru că mulți oameni le confundă.
Nu știm.
Iisuse, Duke! Avem nevoie de ea!
Dacă e vreo șansă ca asta să fie arma secretă a lui Tully,
am nevoie de mai mult decât de mediile lui!
Am nevoie de cremă!
- Vreau crema! - Dick.
Aproape imediat a ajuns în faliment.
Nu credem că a reușit, bine?
Apoi micuțul a dispărut.
În 2002-2003, nu apare nimic, de parcă
ar înceta să existe. Nici impozite, nici conturi, nimic.
Apoi, în urmă cu doi ani,
a intrat într-o bancă din Atlanta
și le-a pus sub nas o scrisoare de garanție de 100.000 de dolari
și o carte de vizită de la Pharmavale.
Am săpat cât de rapid și de adânc s-a putut
dar nu am găsit nimic despre Pharmavale.
Nu am găsit distribuitori, nici companii de asigurare,
niciun om care de acolo care să ne poată spune cu ce se ocupă.
Cercetăm călătoriile lui către New York.
Howard Tully dă târcoale companiei Pharmavale ca un valet.
la două zile după ce Ronnie Partiz a vândut Pharmavale către B & R,
trei camioane blindate s-au oprit în fața clădirii.
Și asta nu e tot.
B & R a trimis și o echipă de securitate pentru a supraveghea transportul,
care s-a făcut de noapte.
Știind că B & R nu a dezvăluit situațiile sale financiare
din perioada achiziției...
Și că tânărul Ronnie Partiz locuiește de șase luni
într-un apartament cu terasă de 10.000 $ pe zi...
în hotelul Atlantis în Bahamas...
Și... cea mai tare chestie,
tânărul joacă Baccarat,
când e suficient de treaz să se așeze la masa de joc,
cam 300.000 $ pe săptămână.
La naiba, ajunge! Nu va mai pierdeți timpul
și concentrați-vă pe băiatul ăsta.
Merge super!
Uită de camera lui.
E ca Fortul Knox. E nevoie de o operațiune importantă.
Ți-am zis eu.
Atunci ce facem?
Vedem.
Pariați, domnilor.
Haideți. Faceți jocurile, domnilor.
Stabiliți mizele. Faceți jocurile.
Ultima șansă.
Jocurile sunt făcute.
Jocurile sunt făcute, nu mai puteți paria.
Atenție, dau cărțile.
Arătăm cărțile.
Ne pierdem timpul. Vrei să stăm aici toată noaptea? Privește-l, e paralizat.
Nici de-ar vrea nu ar putea pleca.
Dă-mi cardul de credit. Voi intra în joc.
Miza de pornire e de 5.000 $.
Și ce? Împărțim câștigul.
Las-o baltă.
Poate că ai dreptate.
Poate că va merge prea departe în seara asta.
În seara asta îl observăm.
Mâine găsim pe cineva care face curățenie prin camere, bine?
Totul e în ordine, domnilor?
Da, mulțumim.
Sper că mă puteți ajuta.
Trebuie să văd cheile camerelor dv.
Asta e interesant.
Într-adevăr.
O cameristă tocmai a găsit niște obiecte ciudate în acele camere.
Iată ce vom face.
Plătesc eu consumația. Noi plecăm într-o mică... plimbare.
Imediat.
Ce e asta?
Ce face?
Poftim.
Afacerea asta e serioasă.
Ce părere ai?
Cred că e chestia asta... chestia cea nouă, nu?
Așa crezi?
Ce altceva să fie?
MIAMI ÎN URMĂ CU 14 LUNI
Începusem să-mi fac griji.
La coborârea din avion m-am simțit urmărită.
- De cine? - Nu știu, probabil sunt paranoică.
Dar nimeni nu știe că suntem aici.
Da, dar nu știam ce să fac. M-am învârtit în cerc vreo două ore.
Nu știam ce să fac.
Voiam să te sun, apoi mi-am zis, Dumnezeule,
am pus totul în joc, nu vreau să greșesc tocmai acum.
- Ce frumos miroși! - Te rog, miros a mașină de închiriat.
Asta e uimitor.
- Am avansat. - La un nivel clar superior.
Să sărbătorim, am vești bune.
De fapt, chiar mai mult decât niște vești bune.
M-am prins.
De ce te-ai prins?
De tot. Răspunsul, cheia, planul.
- Totul s-a aranjat. - Glumești?
Vino, ia loc.
- Ia loc. - Bine...
Câți bani crezi că s-au cheltuit pe pizza congelată anul trecut?
- Ce? - Pizza congelată.
Cât de mare e piața?
Un miliard de dolari. Un miliard.
Și asta e doar pizza.
Nu mai zic de enchilada, de blini, de macaroane cu brânză.
Doar pizza.
Planul nostru? Primul obiectiv, o piață enormă, îl avem la îndemână.
Obiectivul al doilea? O situație conflictuală.
Să găsim o piață unde competitorii se urăsc atât de mult
încât să fie gata de orice pentru a câștiga.
Ne implicăm, dăm atacul și ne retragem când ne ajung banii.
Trebuie doar să găsim un scenariu.
Poate schimbăm tabăra. Traficăm informații.
Cumpărăm și vindem acțiuni.
Sunt sute de posibilități.
Există o companie, se cheamă Bottormise.
În urmă cu câteva luni, directorul general, dl Bottormise,
se întoarce acasă, se uită la televizor cu fetița lui
și vede o reclamă la un produs numit Pizza Crustă-Dublă.
De cinci ani tipul ăsta lucrează la o pizza cu crustă dublă.
A investit 50 de milioane în asta.
E un produs nou. Problema este că nu l-a scos încă pe piață.
Și el vede reclama la Flecky Fresh, competitorul său numărul unu.
I-au furat conceptul, formula, ambalajul și campania publicitară.
Domnul Bottormise este furios la culme.
Își scoate mănușile și își rupe carnetul de cecuri.
Iar acum urmează partea cea mai frumoasă...
Ghici pe cine dorește ca director de Contraspionaj?
Ieri am acceptat un job.
Ce?
De asta eram paranoică.
Cum adică ai acceptat un job?
Nu puteam să te sun să îți spun.
Nu pot să cred.
Nu era vorba să lucrăm împreună?
Aveam un plan!
Eram de acord! Plănuim totul împreună, luăm deciziile împreună...
nu mișcăm unul fără celălalt.
Ascultă-mă, te rog.
Poți să scapi de job? Normal, nici nu ai început.
Claire! Știu că am zis că vom găsi două slujbe
și că vom vedea care este mai promițătoare,
dar cu chestia asta cu pizza putem câștiga mult timp, e perfect!
Și putem fi împreună.
Eu accept postul și tu găsești o strategie de extragere.
Ne fabrici noile identități, conturile bancare din străinătate...
tot ce e nevoie, apoi te ajut să te angajezi și tu.
Voi avea nevoie de colaboratori.
Vei depune un CV, ne vom întâlni, ne vom plăcea sau urî, ce pică mai bine.
Unde te-ai angajat?
La Equikrom.
- De aici? - Din New York.
De fapt, sunt două joburi.
Equikrom vrea să mă angajeze în secret
și să mă trimită ca spion la Burkett & Randle.
Vor să fii spion?
Equikrom?
În New York?
Și afacerea ta cu pizza unde este?
În Cleveland.
Și ai zis că ți-au oferit postul.
Sigur că da. Le-am plăcut la nebunie.
Și l-ai acceptat fără vreo ezitare.
Ce? Ca tine?
Încă nu e nimic semnat.
Nu, serios, nu sunt obligată să accept slujba.
Sigur, ar fi foarte logic.
Dar cum ne vom mai vedea?
Cu foarte multă prudență.
Asta ne doream, nu?
Așa cred.
Vino încoace.
Doamnă Stenwick?
Cineva a aprins focul.
Cineva a fost primul.
Nu vorbesc despre idiotul care a găsit o ramură în flăcări
și a păstrat-o arzând,
ci la cel care știa să aprindă focul.
Și până în ziua când i s-a furat acest secret,
acel tip a fost cel mai puternic de pe planetă.
Asta e ceva.
Să fii primul.
Să fii cel mai bun.
Înseamnă mare lucru.
Înseamnă că ai ocazia să te reproduci cel mai des
cu cei mai atrăgători parteneri.
Că odrasla ta are cele mai bune șanse de supraviețuire
și cele mai multe ocazii de a face ea însăși focul.
Cred că evoluția oamenilor este o afacere clasată.
Trăim într-o lume unde cei care știu să facă focul își pun prezervative,
o ard prin cazinouri și beau ca porcii.
Cred că evoluția personală a fost înlocuită de altceva,
de o evoluție comună,
de o luptă colectivă, dacă preferi.
Cred, dnă Stenwick, în evoluția corporativă.
Cred că acea corporație care este prima, care este cea mai bună,
va avea șansa de a produce în ritmul cel mai susținut
și pe piețele cele mai căutate.
Și că acționarii săi au, prin extensie, cele mai mari șanse
de supraviețuire și de reinvestire.
Nu cred că ești cu adevărat conștientă
de ce serviciu i-ai făcut aseară împreună cu dl Bauer societății noastre.
Ne făceam doar treaba, domnule.
Dl Partiz poate părea prost.
Dar nu e nici pe departe așa.
A oferit companiei Burkett & Randle o comoară
care ne va schimba afacerea, viețile, pentru totdeauna.
Întrebarea care se impune, dnă Stenwick, este următoarea:
ți-ai mai face treaba de care avem atâta nevoie fără să știi care e miza?
Fără să știi cu adevărat ce anume protejăm?
Ceea ce aș dori să știu...
este dacă îmi pot împărți "focul" cu tine.
Ai vreo problemă, Ray?
Ce vrei să spui?
Am primit vești directe de la Claire.
Vrea să-l întâlnească pe Garsik.
Ce idee tâmpită!
Așa i-am zis și eu lui Garsik, dar acum vrea să vorbească direct cu ea.
Las-o baltă.
- El plătește. - Și ea e agenta mea.
V-am zis de la început: dacă o supervizez o voi face în felul meu.
Da, dar apare inevitabila întrebare:
vrei doar să o "supervizezi"?
Poate-ar fi bine să îmi explici.
- Despre ce vorbești? - Consulatul Statelor Unite,
- Dubai, noi doi, 4 iulie 2003. - Ești nebun.
Margarita în culori naționale?
Nu te apropia de mine!
Eu purtam proteză la genunchi și tu un inel la degetul de la picior.
Dacă mă urmărești...
Trebuie să recunosc că este o ticăloasă dată naibii.
Când v-a trimis asta?
Nu ea a făcut înregistrarea.
Ci tu. Îți ascultam telefonul.
Am înregistrat totul.
Ai fi făcut la fel. Un tip nou în echipă? E ceva normal.
În orice caz, ticăloasa aia mi-a tras-o.
Dacă aș fi știut că e vorba de ea, aș fi refuzat jobul.
Nu, tu ne-ai ascuns adevărul, Ray.
Mă concediezi?
De ce nu m-ai concediat în acea zi? De ce m-ai păstrat?
De ce?
Pentru că ești cel mai coios om pe care l-am întâlnit vreodată!
Noi eram siguri că am pierdut-o.
Credeam că e la ei de prea mult timp
și că a luat-o pe căi greșite!
Pentru asta te-am angajat!
Dar asta?
Asta e mai mult decât puteam spera.
Când ai încolțit-o?
Când ai dus-o la bar?
- Ai zece secunde să iei mâna. - Dacă nu, nu mai suntem prieteni?
Nu, să o ascultăm pe cealaltă.
Cealaltă.
Bine.
Poftim.
Cum tu ești obișnuită să stai cu picioarele în sus, nu-ți dai seama,
dar ești cu capul în jos, surioară.
Ce-aș fi vrut să am și imagini video!
"Te domin".
Cine mai știe?
Doar noi doi.
Deci glumeai în privința întâlnirii cu Garsik, nu?
Nu, e pe bune.
Dar nu-ți face griji pentru ea.
Nu are de ce să știe că suntem la curent,
te vei purta ca de obicei.
Desigur.
E adevărat că am dificultăți în a reține numele,
însă la chipuri mă pricep mai bine, mi-aș da nota 9, 9 minus,
sunt bun, dar chestia la care excelez cu adevărat
sunt persoanele cu care m-am culcat.
- "Te domin". - "Te domin".
"Te domin"!
CLEVELAND CU 3 LUNI îN URMĂ.
Trebuia să mă suni!
Puteam să mă întorc mai repede.
- Unde ți-e geanta? - Plec iar, în noaptea asta.
Nu...
Trebuia să fiu la Houston, am ratat intenționat legătura,
era singura cale să "ciupesc" două ore.
Trebuia să mă contactezi. Am stat ca prostul la birou,
să fac rapoarte de teren.
Era prea riscant.
- Și de la un telefon public? - De oriunde.
De ce? Ce se întâmplă?
Nigel Bingham.
Nigel Bingham?
Ați fost împreună la Atena.
Era șeful meu, da.
- Încă vă înțelegeți bine? - Da, de ce?
La Equikrom, în unitatea specială, se fac angajări.
Duke are nevoie de un agent de teren și îți pot facilita intrarea.
E război.
Asta este, suntem în interior.
Ce vrei să spui?
Spun că e bătălia finală între companii și noi suntem implicați.
B & R e pe cale să facă un pas mare înainte.
Cum adică?
Un produs nou, foarte important.
Așteaptă, cât de important?
Încât să facem patru verificări de securitate în ultimele două săptămâni.
Încât de trei zile am început să verificăm parolele la fiecare oră.
De dimineață am primit un mesaj de la Duke, vrea să trec la acțiune.
Mâine îi voi spune
că dacă nu îmi găsește un agent de teren excelent,
poate să o lase baltă.
Sigur vei obține postul.
Fără să știu despre ce produs este vorba?
În clipa asta nimeni nu știe.
Trebuie doar să ajungem acolo primii.
Tu lucrezi pe o parte. Eu pe alta. E perfect.
Și care e treaba lui Nigel Bingham în toată chestia asta?
E prietenul lui Duke. Joacă cărți de două ori pe săptămână.
Îl suni pe Nigel, îi spui că te simți sufocat în Cleveland,
că te plictisești și că îți suni toți prietenii.
Că visezi să lucrezi la New York.
Nu visezi să ajungi la New York?
Sigur că da, dar...
Dar ce?
Chestia cu pizza începe să se încingă.
Lansăm Frozen Hawaiian luna viitoare.
Ananas și șuncă. Nu s-a mai făcut așa ceva.
Suntem primii.
Felicitări, este...
Nu e chiar prima oară, pentru că hoții de la Flecky Fresh ne-au furat ideea...
Și acum urmează partea grozavă...
Am aflat că vicepreședintele de marketing
are o asistentă de 22 de ani care datorează 60.000 $
unui canal TV de teleshopping. Bingo!
Serios?
Ăștia sunt ai ei?
Ce sunt ăștia?
Sunt chiloți tanga. Erau în dulapul tău.
E imposibil.
Atunci ai cui sunt?
Ai nimănui. Pentru că e imposibil.
Ce este imposibil?
Că i-a lăsat cineva aici? Sau că i-ai uitat?
Sau că i-am găsit?
Imposibil pentru că am fost fidel. În care dulap erau?
Vrei să îți spun?
E o nebunie.
- Înseamnă că negi? - Absolut!
Singura femeie care a intrat aici este proprietara
și ăștia nu i-ar intra nici pe încheietura mâinii.
Atunci de unde au apărut?
Termină! Îți jur!
Claire, îți jur pe ce-am mai scump că nu știu ai cui sunt.
Și faptul că nu m-ai crezut,
faptul că am trecut prin atâtea împreună
și că tu tot nu ai încredere în mine
mă deranjează enorm.
În regulă, atunci mi-i pun la loc.
Sunt ai tăi?
Ai trecut testul.
Faci mișto de mine?
Simțeam nevoia să te aud spunându-mi asta.
Ești chiar așa de supărat?
Da, așa cred.
Dar și cam excitat, nu-i așa?
Problema este că...
mai am doar 55 de minute să te fac să mă ierți.
Nu-mi place asta.
Nu, urăsc jocul ăsta.
Orice sport care îți limitează scorul
este o absolută pierdere de timp.
300. Asta e tot?
Te chinui să reușești ce pot face și alte 9 milioane de cretini?
Nu am mai văzut niciodată ceva atât de ridicol.
Bine, dar nu vă întoarceți, tocmai a intrat.
Totul e în regulă, nu? Ne poate vedea?
- Da. - Am un aer natural, nu?
Super natural!
Cine a ales locul ăsta?
- E vreo problemă? - E prea luminat.
- Acest domn este... - Știu cine este.
Știi? Chiar și cu șapcă...
Este o adevărată profesionistă.
Da, văd bine asta.
E clar, îmi dau seama.
Îți pot aduce ceva? Avem bere... Dorești ceva de băut?
- Nu e nevoie. - Mor de foame.
Bine, atunci...
Îmi place pizza. Crezi că au?
Sunt sigur că da.
Chiar și pizza semipreparată...
Nu prea cred.
De ce nu arunci o privire?
Am mirosi-o, dacă ar avea.
Nu-mi pasă dacă trebuie să mergi până în Sicilia,
îi vei aduce doamnei ceea ce dorește.
Ai vreo preferință?
Uimește-mă.
Pepperoni, cu crustă dublă de brânză, cu ciuperci...
ciuperci și ceapă,
simplă. Sau hawaiiană.
- Simplă. - Bine.
- O doriți picantă său... - Da, picantă.
Foarte picantă.
Să usture bine.
Doriți ceva de băut?
Da, ce alegi tu.
Ce este? Ce s-a întâmplat?
Găsește-l pe Duke. Trebuie să dai de el.
Spune-i să găsească o linie protejată...
- Trebuie să mă sune de urgență. - Ce a zis?
O linie protejată, ai priceput?
Doar dacă e sigură! Trebuie să mă urc în avion. Să mă sune!
Dar trebuie să fie absolut sigură!
Da, eu sunt. Am nevoie de Duke.
Imediat.
Da. Spune-i să se grăbească.
Ce faci?
Eu?
Cum ai reușit să ajungi așa de repede?
Pe o scurtătură.
- Pleci? - Nu credeam că vei veni.
Dar îți lăsasem semnalul.
Ți-ai luat pașapoartele și banii pentru călătorie.
Jumătate din bani. A mea.
Jurasem să nu ne atingem de rezervă până în clipa fugii.
Aveam încredere în tine.
Și asta explică de ce ești aici și o verifici.
Când ai făcut asta?
Când? La vreo cinci, șase ore după ce ai terminat cu Barbara Bofferd
de la Departamentul de Deplasări al B & R.
Ești nebună?
E vorba doar despre atât?
"Doar despre atât"?
Suntem în plină operațiune. Nu avem timp pentru așa ceva.
De ce? Explicația e așa de lungă?
Mergi.
Ce i-ai spus lui Garsik?
Ticălosule.
- Care e secretul? - Te-ai culcat cu ea!
Pentru noi! Pentru proiect!
Nu pot să cred că te-ai culcat cu ea!
Era doar o misiune. Nu a însemnat nimic.
Ar trebui să vezi fotografiile.
Ești ultima persoană căreia ar trebui să îi explic asta.
Singura diferență între asta și prima noastră întâlnire
este că nimeni nu a fost lăsat pe jumătate mort.
Pe jumătate mort? Dormeai bine-mersi zâmbind satisfăcut!
Da, optsprezece ore!
Vezi? O luăm de la capăt!
Care este produsul, Claire?
- Zici că uiți de Dubai dar nu poți... - Care e produsul?
Și știi ce? În noaptea aia m-am întors aici.
Eram gata să plec, să spăl putina.
Am luat rezerva și am început să o golesc
apoi dintr-o dată mi-am zis: "Ce faci"?
"Stai așa. Poate că e un lucru bun".
"E un nou Dubai, o altă ticăloasă".
"Poate așa vom uita de tot și nu vom mai vorbi despre asta".
Apoi am început să pun totul la loc
de parcă nu aș fi scos niciodată nimic din rezervă
și dintr-o dată mi-am dat seama că lipsea ceva.
"Unde o fi pașaportul canadian al lui Ray"?
Bine, mai încet.
...Despre care știu sigur că ar trebui să fie acolo...
pentru că eu am pus totul la cale!
Da! Bine! Mi-am luat pașaportul canadian.
Un pașaport. De ce? Pentru că eram paranoic.
Tot timpul mă supui la teste și nu ai încredere în mine.
Mi-am zis că n-ar fi rău să am o parașută în caz că se prăbușește avionul.
Un as în mânecă.
Asta e tot.
Și tipa cu călătoriile?
Am mers prea de parte? De acord. Dar a funcționat.
Și știi ce? Asta e acoperirea mea.
Asta a fost întotdeauna acoperirea mea.
Sunt un zăpăcit, un afemeiat, un nepriceput.
Noi încercăm să păcălim niște jucători foarte deștepți și foarte motivați.
Ce-ai vrea, să joc cu o mână legată la spate?
Nu la mâna ta mă gândeam eu.
Știi ce? Încearcă să-ți revii.
Știi ce? Am făcut-o deja.
Ce vrei să spui?
Același joc, reguli noi.
Tu îți păstrezi parașuta, eu o păstrez pe a mea.
Ești chiar atât de geloasă?
Nu, sunt concentrată pe obiectiv.
Am închinat doi ani din viață chestiei ăsteia
și nu voi lăsa niște probleme personale stupide și imature
să compromită o operațiune cu șanse de reușită.
Deci acum ne rezumăm strict la afaceri.
Obișnuiește-te cu ideea.
M-ar ajuta să știu măcar în cel fel de afaceri sunt băgat.
Părul. Creșterea la loc a părului. Acolo unde trebuie.
Adică... poftim?
De acum încolo Ronnie Partiz va fi sfântul patron al bărbaților cu chelie.
Doar că nu va mai există niciunul.
Un leac pentru calviție?
Șamponul "Spală și Crește" de la Burkett & Randle.
"Îmbogățit cu Partizonol activ".
Părul? Dar asta este...
Enorm.
E mai mult decât enorm! "Enorm" e microscopic pe lângă asta!
Ai idee cât poate valora așa ceva?
Păr? Să ai formula creșterii părului e ca Sfântul Graal,
înțeleg acum de ce erau așa de înnebuniți.
Avem leacul pentru calviție și tu îți faci probleme pentru un incident minor?
Nu-l avem încă.
Nu?
Dar e o formulă, nu? Asta trebuie să fie.
E o formulă cu brevet de invenție depus. Deci a cui este? Unde e?
Nu știu.
Dar dacă ai ști, nu ai ține-o pentru tine, nu?
Dacă aș fi vrut să-ți ascund asta, de ce mai sunt aici, cu tine?
Nu știu. Poate te prefaci că ești geloasă
ca să mă împiedici să îmi dau seama de ce se întâmplă cu adevărat?
Asta e prea josnic, chiar și pentru tine.
Da? Nu e chiar răspunsul pe care îl așteptam.
Alo?
Claire, sunt Ned.
Trebuie să revii la birou. Acum.
Adică imediat. Eu voi ajunge în zece minute.
Trebuie să plec. Era Guston. Vrea să mă duc imediat la birou.
Nu avem vreun partener de care să n-am habar, nu?
Sigur, exact ce-mi doream. Și mai mulți parteneri.
Ar fi o mare prostie să mă păcălești acum.
Trebuie să plec.
Nu vrei să vorbim despre asta?
Tu ai zis-o. Suntem în plină operațiune, nu avem timp.
Claire...
La 31 s-a declanșat un senzor de mișcare,
aproape de biroul dlui Tully.
Întreaga cabină de securitate era deschisă.
Am luminat zona și am auzit mișcări.
Am patrulat puțin și după câteva minute l-am găsit ascuns sub birou.
I-am verificat cartea de identitate
și a început să ne spună că a fost doar un test de securitate.
Scoate-mi chestiile astea!
"Grozav, dar tot trebuie să îți sunăm șeful".
Și atunci a început să asude.
Unde e chestia aia?
Avea asta la el. Partizonol, 6.1.
- Pot explica totul! - Taci, Jeff!
- L-ați deschis? - Nu.
- L-a mai atins cineva? - Nu, dle. Doar noi și suspectul.
Suspect? Nu e niciun suspect.
Nu ești un suspect, nu-i așa, Jeff?
Ești un trădător împuțit! Și o să vezi tu, ticălosule!
Vreau un avocat!
Lasă avocatul! O să ai nevoie de o plasă de siguranță
pentru că o să te arunc afară pe geam!
Etajul a fost securizat?
- Da. - Nu mai era sigur nimeni?
Trebuie să ne asigurăm că nu e nimeni până să repornim alarma.
Și cât timp durează?
Pentru trei etaje? Douăzeci de minute.
Haide. Acum. Fă-o.
Și el?
Doar nu va zbura. Haide.
Bine. Ne întâlnim aici în douăzeci de minute.
Unde vă duceți?
Întorceți-vă! Nu mă lăsați singur cu el!
L-ați auzit ce a zis!
Gata cu gluma! Claire, te rog...
Rămâi aici, cu Jeff. Eu mă duc să îi caut prin birou.
- Nu vrei să anunțăm incidentul? - Nu.
Trebuie să fim uniți, să rezolvăm până să se bage și altcineva.
Da, dar asta?
Lasă-l. Nu-l muta din locul lui, nu-l atinge. Lasă-l, te rog.
Și nu-ți face griji. Vom anunța incidentul.
Dar mai întâi vreau să văd despre ce este vorba.
Rămâi pe poziții, bine?
Ce anume face asta?
Îi redă bărbatului părul său natural.
Scuzați-mă.
Bună. Ce mai faceți?
Unde ai fost?
Am crezut că am dat peste niște indicii când am ieșit de la bowling.
Nu am reușit să te prindem la telefon.
S-a descărcat bateria. Unde mergeți?
- După pizza. - Vrei și tu ceva?
- Nu, mulțumesc. - Bine.
Tu să mă asculți acum...
Care este secretul?
- Secretul? - Secretul.
Părul.
Ascultă-mă, Claire.
Uită de Ted, uită de Tully. Ai idee cât poate valora chestia asta?
Face părul să crească din nou! Îl poate regenera!
Ai idee cu cât s-ar vinde asta? Cât ar plăti Garsik pentru așa ceva?
Încă nu au depus cererea pentru brevetul de invenție,
tehnologia le este accesibilă tuturor!
O văd, e acolo, valorează o avere...
Claire, bine, ascultă-mă.
Nu inventez, știu că întotdeauna a fost ceva între noi.
Ascultă...
- Alo. - Fii pregătit.
O am.
Unde e Dinesh?
Chiar în spatele tău.
Dinesh! Dinesh! O are!
- Haide! O are! - Ce are?
Formula.
E la etajul 24 din clădirea B & R.
24...
Nu poate ieși ca să ne-o transmită.
Dintre fotocopiatoarele piratate, care e cel mai apropiat?
O clipă.
Spune-mi-l pe cel mai apropiat.
O clipă.
22, 23... Știu că este unul pe acolo.
Te rog, ne cam grăbim.
Resurse Umane... 22.
Este unul la etajul 21, l-am însemnat, știu asta.
Unde să mă duc?
O clipă.
Unde se poate duce?
- Ai vreo procedură? - L-am găsit.
Resurse Umane. Deschide-l.
Spune-mi numărul aparatului.
Ești bine?
Da.
Haide!
Nu mai pot aștepta.
Trebuie să-l trimită!
La etajul 21, Ray.
La etajul 21. Crezi că poți ajunge acolo?
Caută semnele roșii. Nu contează care, cele piratate sunt notate cu roșu.
Cele roșii sunt încercuite.
Avem două sau trei.
Nu avem decât unul, asta e tot ce văd.
Sunt cifre. Avem doar cifre.
Dați-mi numărul de port, oricare, numai să o trimită.
Uită-te la cifrele încercuite.
Ce faci?
Am nevoie de caiet!
Este în toiul operațiunii! Doar noi o putem ajuta!
L-am găsit.
- Este un MR, nu-i așa? - Da. MR643.
- Prima secțiune? - Care primă secțiune?
În caiet. Caută acolo, caută!
Caut, dar e varză!
Știu. Așteaptă.
Vezi? Acolo e. Prima pagină.
Va funcționa? Pentru că dacă nu o va face, spune-mi de pe-acum.
Văd doar o listă.
Înlocuiești numele cu cifrele.
Merge?
Ești nebun? Asta o să bruieze telefonul!
Bine. Acum unde mă duc?
- Ray! - Grăbește-te, grăbește-te!
- Ray, vezi liniile mișcându-se? - Ce?
Pe "Fantomă". Vezi liniile mișcându-se?
- Încerc să o sun pe Claire. - Spune-mi doar dacă funcționează.
Da, dar asta nu va...
- Claire? - Îmi spui ce naiba faceți?
Ești incompetent sau ce?
Da... Nu, nu. Îl vom primi. Mai ai puțină răbdare.
E bine. Mișcă.
Numele celui de la Resurse Umane.
Este CLEN...
Claire!
Nu, nu apare niciun nume.
Îți spun că nu e niciun nume, pe nicăieri.
E în regulă, acum putem primi.
Nu vede niciun nume pe birouri.
- Unde să meargă? - Nu am codificat eu, habar n-am.
Așteptați!
Ce?
Clenteen Edgar. Resurse Umane. Etajul 21.
Unde?
Nu apare niciun număr.
- Numărul de telefon. - Ce?
Trebuie să-l sunăm. Imediat.
Bine, am găsit-o.
- A găsit-o. - Câte pagini are?
Câte pagini sunt?
Una. Doar o pagină.
Una.
Ray, trebuie să o facem acum sau suntem fripți.
E pregătită. O facem sau nu?
E în regulă. Aproape am reușit.
Încearcă să găsești un alt fotocopiator.
- De ce? - Pentru siguranță. Nu se știe niciodată.
Aproape am reușit.
Haide. Mai trebuie doar să o scaneze.
Haide. Fă-o.
Nu iese nimic. Foaia e albă.
Îmi poți spune ce se întâmplă?
- Nu se vede nimic! - Rahat!
Dar ar trebui să funcționeze!
Încearcă din nou.
Avem și alte opțiuni?
- Am primit-o. - Da!
Am primit-o.
Claire?
Te distrezi?
Unde te-ai dus?
Nu eram prea departe. Te țineam sub observație.
Mă iei de prost?
Ce s-a întâmplat aici?
A fost cam agitat.
Prostii.
Nu a fost aici. Pune ceva la cale! Unde e formula?
Ned, îți jur! Făcea ceva. A plecat de aici.
Tipii de sus probabil s-au sesizat.
Opsec sigur va trimite oameni aici. Suntem terminați.
Vor investiga toată afacerea.
Nu vezi! Își bate joc de tine! Te minte! A ieșit de aici!
La naiba, nu vezi că ea tocmai asta vrea?
Da. E chiar lângă mine.
Da, acum mă uit la ea.
Nu, nu, sunt lângă o fereastră, aveam nevoie de aer.
Nu pricep o iotă, dar nu mi-a plăcut niciodată chimia.
Unde ești? Unde anume ești acum?
Nu ești lângă o fereastră, nu-i așa?
Du-te, du-te.
Ascultă-mă, Duke, contez pe tine. Contez mult pe tine.
Nimeni nu trebuie să o vadă. Nimeni, înțelegi?
Să o învelești în kriptonită până mă întorc eu mâine seară!
Da, dle. Imediat. Sigur.
- Bravo! - Fantastic!
E incredibil.
Ești bine?
Nu. Sunt arsă. Tu m-ai ars.
- L-ai lăsat să mă ardă! - Ce tot spui? Am pus mâna pe ea.
Am lăsat niște urme enorme.
Aproape că nu am mai reușit să ies din clădire.
Nu mă pot întoarce nici acasă nici la muncă. Sunt arsă.
- Stai puțin... - Să nu îndrăznești!
- De ce ai nevoie? - De ce am nevoie?
- Poate de o nouă identitate? - Duke!
Taci, Ray.
Mă voi ascunde. Vă voi spune unde să-mi trimiteți salariul și bonusul.
Și sper să fie mai mare decât ați zis pentru că am trăit un coșmar.
Care e problema ta?
Fotocopiatorul.
M-a pus să alerg prin toată clădirea căutând un fotocopiator.
A mers, nu-i așa?
De ce nu v-am putut-o trimite pe fax?
De ce? Spuneți-i voi. Oricum erau fotocopiatoare peste tot.
Cine mai are nevoie de fax?
Am alergat ca o nebună întrebându-mă: "Ce naiba mă pune ăsta să fac"?
Trebuia să scoatem formula de acolo!
Erau cincizeci de căi mai ușoare de a face asta!
- A mers, da sau nu? - Pentru cine? Pentru tine?
Era cineva cu el când a primit formula?
A rămas vreo clipă singur cu foaia?
Ar fi putut oare să îi facă o copie?
Ce e porcăria asta?
Să înțeleg că nu.
Ești nebună. E nebună.
Îl cunosc, bine? Nu puteam să vă spun mai devreme
pentru că amenința întreg proiectul.
E la curent. Știe totul!
Are dreptate, Claire. Știu... Știam că voi doi...
Știi și că este pe lista de supraveghere a CIA?
Asta e o minciună sfruntată!
De fapt, cine l-a angajat pentru proiectul ăsta?
Noi lucrăm la asta de un an și jumătate.
De ce și-a făcut el apariția cu doar trei săptămâni până la lovitură?
Eu am dus proiectul la îndeplinire!
Ce fel de listă de supraveghere?
Știți ce? Nu. Mi-a ajuns.
- Nu merită. - Claire, așteaptă...
Ai obținut ce voiai, Duke.
Te sfătuiesc să te asiguri că ești singurul care are formula.
Nu se poate.
E incredibil.
Tu însuți ai zis-o. Ai lăsat-o prea mult timp cu ei.
Pam?
Dinesh?
- E posibil. - Nu, așteptați...
Mă angajați să prind peștele cel mare, vă livrez marfa,
și așa îmi mulțumiți voi...
Ce face?
- Îmi răscolește lucrurile? - Da. Durează cinci minute.
Din cauza ei?
Din cauza a ceea ce a zis?
S-ar putea.
Duke...
Nasol.
ZURICH 12 ORE MAI TÂRZIU
Dle Garsik, bine ați sosit!
Și eu sunt încântat să mă aflu aici.
Îți amintești de mine?
Se pare că Duke a mușcat momeala.
Da.
- Te așteptam. - Văd asta.
Clientul elvețian ne așteaptă. L-am făcut să urce până la 35 de milioane.
17.5 milioane pentru fiecare?
Sunt de acord.
- Ai formula? - Credeam că e la tine.
- Eu te-am întrebat prima. - Tu m-ai întrebat prima?
Dacă ți-aș spune că te iubesc, asta ar schimba ceva?
Dacă mi-ai spune-o sau dacă te-aș crede?
Te iubesc.
E adevărat, te asigur.
Nu știu de ce m-ai crede, nu știu de ce am mai crede vreunul ceva.
Doar că am mereu o fantezie.
Visez că dintr-o dată redevenim doi oameni normali.
Că odată treziți, vom deveni așa cum trebuie oricine să fie.
Că vom avea încredere unul în altul și că vom fi sinceri.
- Dar nu suntem ca ceilalți. - Știu.
Crezi că nu știu asta?
Îți dai seama cât de frustrant este pentru mine
că ești singurul bărbat care are șanse măcar să mă înțeleagă?
Știu bine cine ești și totuși te iubesc.
Dacă descopăr că spui asta pentru că nu ai formula
și crezi că e la mine, atunci voi fi foarte dezamăgit, crede-mă.
Bine, atunci uite cum facem.
Număr până la trei și tot ce avem, cu formulă sau fără formulă,
punem pe masă, în același timp.
E la mine.
Am zis că voi număra până la trei.
E la mine. De ce să mai aștept? Te iubesc.
Tot timpul mă gândesc numai la tine, Claire.
Mă gândesc la tine chiar și atunci când ești cu mine.
Te privesc și...
nu mă pot opri din privit.
Și când mă uit la tine îmi trece prin cap că...
această femeie...
"această femeie care știe cine sunt mă iubește oricum".
Și eu o am.
E o sală mare? Dacă nu va fi plină va fi aiurea.
- Era o întrebare. - Pardon.
Cum stăm?
Cu sala? E plin. Stau la coadă de mai mult de-o oră.
Sper că operatorii transmisiunii prin satelit își cunosc meseria.
- După tine, se pricep? - Totul e pregătit.
Bine, pentru că nu vreau să îi aștept până se organizează.
Vrei să termini? Sunt foarte frumos, bine?
Ajunge, mulțumesc.
Ce tot butonezi acolo? La ce te uiți?
La Howard Tully.
A convocat o conferință de presă urgentă mâine dimineață, la 8, în New York.
Doamnelor și domnilor, dragi acționari.
Vă rog să îl întâmpinați călduros pe omul a cărui ambiție personală
și al cărui spirit de câștigător
au făcut din Equikrom numărul unu pe piața produselor cosmetice.
Directorul nostru general, Dick Garsik!
Mulțumesc!
Mulțumesc, mulțumesc. Mulțumesc, mulțumesc!
Doamne, sunteți prea drăguți. Nu că simțiți bine, nu?
35 de milioane de dolari.
Iată certificatul de depozit bancar.
Aici codurile de virament telegrafic.
Numărul de cont precum și carnetul de cecuri.
Toți cei mare mă cunosc de aici știu că sunt
trei lucruri pe care nu le suport.
Am oroare de controversă.
Nu-mi place să atrag atenția.
Și, cel mai grav, știți cât detest să grăbesc lucrurile.
De câțiva ani am înființat
o unitate de cercetare ultra-secretă numită "Proiectul Samson".
Dar îi știți pe oamenii de știință cum sunt, nu-i așa?
Îmi zic: "Ia-o mai încet, fii mai prudent, mai grijuliu, Dick"...
"Te rugăm, nici măcar nu ne-am publicat încă rezultatele, Dick"!
Și le-am răspuns că nu îmi pasă.
Eu zic să încetăm să mai ascundem lumina cunoașterii!
Știți ceva, băieți?
Îmi voi strânge acționarii. Și toți acești oameni au dreptul să știe
despre incredibilul viitor
pe care îl pregătim pentru această companie remarcabilă.
Astăzi mă aflu aici pentru a vă anunța
că suntem în cursul de a efectua ultimele teste pentru un...
produs absolut inofensiv...
destinat vânzării libere, cu uz domestic,
de tipul șampon.
Un produs care va ști să redea viața foliculilor capilari distruși.
Doamnelor și domnilor, dragi acționari...
Da! Equikrom
se pregătește să scoată pe piață
leacul pentru calviție!
Veți avea nevoie! Priviți-mă pe mine!
Da, bine.
E vreo problemă?
- Încercați să ne testați? - Poftim?
Atunci poate că este o glumă.
Așteptați, nu înțeleg.
Această formulă nu este decât o cremă obișnuită de piele.
Mă iertați, o loțiune.
CU 10 ZILE ÎNAINTE
- Îmi pare rău, nu știu... - Ce?
Nu știu de unde să te iau.
Bine jucat.
Puțină curtoazie profesională ar ușura mult lucrurile.
De unde te cunosc?
De unde mă cunoști?
Mult timp mi-am imaginat cum va fi când te voi găsi.
Unde am fi, ce ți-aș fi spus, ce mi-ai fi spus...
Dar nu m-aș fi gândit niciodată că...
Mă poți întrerupe când dorești.
Scuze. Mă gândeam la altceva.
Bine, atunci.
- Vreai să o luăm de la început? - Nu, de unde rămăsesem.
- Pot să beau o gură? - Continuă.
E clar că mă confunzi cu altcineva.
Nu știu. E adevărat că am dificultăți în a reține numele,
însă la chipuri mă pricep mai bine, mi-aș da nota 9 sau 9 minus,
sunt bun, dar chestia la care excelez cu adevărat
sunt oamenii cu care m-am culcat.
Ăsta e domeniul în care am fost mereu imbatabil.
- Greșeală. - Unde? A fost perfect.
Nu "oamenii", ci "persoanele cu care n-am culcat".
- Și prefer "e un domeniu". - Cum?
"Ăsta e un domeniu în care am fost mereu imbatabil".
Excelent.
Ascultă, să fim serioși, chiar nu știu...
Sper că ai de gând să articulezi clar cuvintele.
Ce?
Trebuie să vorbești foarte răspicat.
Acum îmi dai ordine?
Vrei să fi făcut toate astea și ei să nu te audă?
Chiar îmi dai ordine!
Nu, doar umplu un gol incontestabil în linia de comandă.
Vino aici, în cazul ăsta.
Hai, te rog, o facem cu adevărat în mai puțin de 12 ore.
Știu, dar toate astea mă duc cu gândul la Roma
și când revăd Roma mă gândesc la noi, la tine...
Ultima oară, bine?
Și când mă gândesc la tine articulez cu dificultate.
Ultima oară, dar fără halat.
Eu nu lucrez gol.
- Știi că știu cum este. - Atunci arată-mi.
Tu să-mi arăți!
Să o mai facem o dată, de la început.
Și îmi voi scoate halatul.
Dacă mă iubești, o vei face fără halat chiar acum.
Bine. De la început. Gol-pușcă.
- Îți amintești de mine? - Da, desigur...
- A trecut ceva timp, nu? - Da...
Te-am prins!
- Ascultă, îmi pare rău, dar nu știu... - Ce?
Nu știu de unde să te iau.
Bine jucat.
- Poftim? - Ce?
Perfecți. Sunt perfecți.
Deci putem continua, dle?
Am putea căuta și alte persoane, dar după mine ar fi inutil.
Sunt perfecți.
Ce logistică minunată!
Bine.
Și ne-am asigurat că va găsi discursul.
Prima schiță.
L-a primit în această după-amiază.
Dar o puteam lua mai încet dacă doriți să modificați ceva.
Odată pornit totul, va deveni imposibil să mai dați înapoi.
Nu, nu ne mai oprim. Nu mai amânăm.
- Asta e tot? - Da, domnule.
Pentru discurs, am aici copia dv. finală.
...Detaliile și însăși existența acestui proiect
trebuie să fie protejate cu mare strictețe.
Schița de săptămâna trecută e pe mâna lor.
Nu e rău deloc.
- Da, nu le puteam distinge. - Care e cea nouă?
Legat de datele de călătorie către Dunwoody,
am introdus circa 200 de drumuri fictive...
Pharmavale? Nu știu.
Un fel de biotehnologie, cred.
...mașini, avioane, hoteluri, tot.
Apoi le-am presărat în dosarele autentice.
- Și când le vor cerceta... - Îl vor găsi pe Ronnie.
Și mă așteaptă un avion pentru a mă duce în Bahamas seara aceasta.
Ăsta e albumul meu de clasă
și acolo aveți fișa mea școlară.
Nu vă mai pierdeți timpul și concentrați-vă pe băiatul ăsta.
I-am "împrumutat" viața până acum doi ani
și am suprapus povestea noastră peste a lui.
Am luminat zona și am auzit mișcări.
Am patrulat puțin și după câteva minute l-am găsit ascuns sub birou.
Călătoriile la Dunwoody, detaliile achizițiile Pharmavale,
transporturile blindate... Totul e pregătit și gata de "decolare".
La treabă.
Super lucrat. Incredibil.
E mai amuzant decât dacă am fi avut tratamentul cu adevărat.
Zece zile. Ăsta e termenul limită.
Garsik are o întrunire cu acționarii în zece zile.
Noi aprindem fitilul și totul începe.
Nu.
- Nu ce? - Nu o spune.
- Ce să spun? - Știu ce gândești.
Te întrebi dacă nu cumva ți-am dat o formulă falsă.
Și dacă e posibil să o țin pe cea reală ascunsă undeva.
Asta e prea mult. Chiar și pentru tine.
Dar ți-a trecut prin cap.
De asta sunt plătit așa de bine.
Pentru că eu niciodată nu aș face asta.
Da. Pentru că mă iubești.
Exact.
Dl Koval și dna Stenwick?
Deschide-l.
Citește!
Cu complimente de la dl Howard Tully.
Ne-a tras o țeapă de zile mari.
Da.
Cred că o cocea de multă vreme.
- Crezi? - Da. De foarte multă vreme.
Sincer, la nivel strict profesional, este...
Impresionant.
- Da. - Da.
Măcar ne avem unul pe celălalt.
Da. Doar asta ne-a rămas, nu?
Așa se pare.
- Nu voiam să... - Știu.
Nu pot să respir.
Îți va trece.
Când?
Când ne vom trezi la Roma.
Poate vom fi nevoiți să ne trezim la Roma... multă vreme.
Mie-mi sună bine.
Subtitrare de Felixuca Nifty Subtitles Team (c) www.niftyteam.ro